Идеята въобще не ми се нравеше, но бившия Президент,
Президент Джонсън, неколкократно каза
колко налудничаво е да се махне системата,
която той смяташе, беше най-добрия начин...
В бокса винаги има първия момент,
виждате го в лицето на претендента.
Това е момента в който изпита
влиянието на пърия удар на шамиона.
Това е един гаден момент, в който той разбира, че
в тези месеци на енергични разговори и пристрастеност,
психясването, бяха измамни през цялото време.
Можеше да се види по лицето на Фрост.
Ако не знаеше нивото на човека
срещу, който се беше изправил, преди интеврвютата,
той със сигурност го разбра по средата на пърия отговор на Президента.
Виждате ли, след като най-добрия съвет е,
почти винаги в конфиденциалното разнообразие,
след като записите са направени публични,
хората едва ли ще се чувстват комфортно
говорейки потайно в Белия Дом.
По-малко вероятно е те да дадат този съвет. В крайна сметка,
цялата политическата система,
и като последица от това, страната страда.
Дотук със смелото ни встъпление.
Кога всъщност решихте...
В кой момент разбрахте, че ще се оттеглите?
Това е добро. Това е добро.
Точно си спомням датата. Беше 23ти Юли.
След като стана ясно, че Южните Демократи
бяха все още против свалянето от власт
бяха притиснати от Говорителя на Камарата.
Тази нощ казах на Ал Хейг, "Това е Всичко. Отиде си президенството."
И разбира се знаете, какъв е Ал,
той се опита да ме убеди да не го правя.
И вицепрезидент Форд, искам да кажа, нека не забравяме,
че той самия се издигна най-много след моето оттегляне,
той беше все още убеден, че
ще спечелим вота по свалянето от власт,
и приятно. - Джон трябва да направим нещо.
Трябва да продължим напред.
Това е отчайващо, Джон. Направи нещо.
Двадесет и три минути за един въпрос?
Добре, нека си вземем почивка.
Да сменим лентана.
Спрете лентана.
Извинете господа.
Трябва да спрем за малко за смяна на лентана.
О, добре. Как беше това? Получавате ли това което искате?
Фантастично е.
Извинете. Един момент, сър.
Да, рзбира се.
Какво правиш, Дейвид? Трябва да го спреш да криволичи.
Всичко е наред. Това са само встъпителни размествания.
Но, сесията продължава само 2 часа.
Мина близо половинатам и пропиляваме ценен материал.
Момента в който е решил да се оттегли,
трябва да ни донесе много точки.
Искаш ли да премина към Виетнам?
Не, не. Трябва да изкопчим нещо
от тази нощ на оттеглянето. Разбра ли?
Това е най-ниската точка на Никсън, абсолютно крушение. На колене?
Молейки се с Кисинджър? Хайде, може да го заковеш с тези неща.
Слушай, това беше ли добре?
Перфектно, сър.
Не прозвуча много арогантно и самообслужващо, нали?
Никак даже. Звучахте, сдържано, балансирано, държавнически.
Добре.
Продължавайте по същия начин.
Дълги отговори. Контролирайте разстоянието.
Не му давайте да припари.
Добре, разбрах те.
Готови. И снимаме.
Връщаме се на трета камера, след: четири, три, две и...
Четейки сведенията за тези необикновенни последни дни,
изглежда, че най-емоционалния момент дойде,
в този искрен разговор между вас и Хенри Кисинджър.
Това ли беше, най-емоционалния момент в цялата ви кариера?
- Добре, добре. - Да.
Бих казал, че беше толкова емоционален, колкото всеки друг такъв момент, който съм имал.
Въпреки, че, знаете ли, трудно е да се каже
кой е най-емоционалния момент,
защото всеки е различен.
Спомням си деня в който Айзенхауер почина.
За Бога.
И деня в който заведох по-голямата си дъщеря Триша до олтара.
И деня в който бяха излушванията по свалянето от власт
когато, Джули, най-малката дъщеря, дойде в кабинета ми,
прегърна ме, целуна ме. Знаете ли, тя плачеше?
А тя плаче, толкова рядко.
Тя каза, "Татко, ти си най-добрия човек, който познавам. "
"Татко, ти си най-добрия човек, който познавам. "?
"И каквото и да правиш, аз ще те подкрепям.
"Трябва да преминеш през огъня, малко по-дълго."
Това е прекрасно.
Кисинджър и аз бяхме във Всекидневната на Линкълн,
и започнахме да си спомняме
за някой от великите решения, в които сме взели участие.
Китай, Съветския Съюз,
примирието във Виетнам.
Нека ви кажа, нещо, което не съм казвал на никой.
Когато ми се налагаше да взема трудно решение...
По това време бяхме във Всекидневната на Линкълн.
Аз бях дошъл в тази стая за да се моля.
"Хенри, аз съм Квакер. Ти еврей.
"Никой от нас не е православен,
"но иска ми се да мисля, че всеки от нас по собствен начин
"има дълбока религиозна чувствителност.
"Затова, ако нямаш напротив, може ли да се помолил безмъвно за момент?"
Коленичихме, това беше пред масата, на която
Линкълн е подписал Прокламацията за Еманципацията.
И тогава след няколко момента, станахме отново, и Хенри ми каза...
Има ли... Извинете.
Проблем ли има?
Времето изтече.
Над два часа сме.
Наистина? Толкова скоро?
Добре, господин Президент, времето ни за днес изтече,
Наистина? Колко жалко.
Знаете ли, започваше да ми харесва.
Бяхте страхотни, и двамата.
Получава се страхотен материал.
Знаеш ли, толкова е смешно,
защото очаквах въпроси за Виетнам.
И ние се бяхме подготвили за това, нали Джак?
Да, аз също.
Предполагам, че просто започнахме да си спомняме.
Сигурно.
Вдругиден в 10 сутринта, нали?
Да, със сигурност.
Нямам търпение. Довиждане.
Няма нужда да казваш нещо.
Господин Президент! Господин Президент!
Господин Президент!
Какво ще му кажеш?
Ще му кажа, че трябва да се включва.
Трябва да може да му затваря устата. Шшшш.
Дейвид, имаме някои фундаментални проблеми с подхода, който мисля...
Не се тревожи, Боб. Заел съм се.
Може да използваме някой от нещата за Кисинджър.
Да, но трябва да го обсъдин по-рано, отколкото късно...
Виж, аз също съм разочарован.
Но се чудя, дали не може засега да си спестим анализите?
Не искам да го умаловажавам, но трябва да се връщам в ЛА
за да се срещна с едни хора от Уйид Йитър.
Благодаря на всички! Чудесна работа!
- Марв, Лойд. - Чао, Дейвид. - Страхотен ден.
Ще се видим скоро. Бог да ви благослови!
Какво подяволите е Уйид Йитър?
Това е градинарски механизъм.
Един от спонсорите ни.
Какво стана с Ксерокс?
Ами Дженерал Мотърс и IBM?
I gather that not all of the blue-chip accounts came through.
Имаме Алпо.
Храна за кучета?
Чакай, Джон. Ние вече снимаме.
Така, че сме близко, нали? Много сме близко?
Това е въпрос, който вероятно трябва да зададеш на Дейвйд.
Близко ли сме, Джон?
Мисля, че сме на 30%.
Оставащи? Или сме продали само 30%?
Отново, това е въпрос, който трябва вероятно...
Продали, продали сме 30%.
Исусе...
Мислех, че на практика сме напълно финансирани.
Бяхме, но финансирането беше винаги условие на рекламни продажби,
и никой не предричаше, че ще са така неефективни.
Защо са неефективни? На какъв принцип?
Правдободобност на проекта. На какво друго се базират продажбите на реклама?
Слушайте, разбирам тревогата ви.
Но, може ли да бъдете малко по-снизходителни към Дейвид следващите няколко дена,
имайки предвид на какво голямо натоварване е изложен?
'Щото, в момента, той плаща за всичко сам.
Така, че той е вътре с много повече от репутацията си.
А ние не сме ли?
Изглеждахте много уверени последния път.
Не разбирам. Защо рязко си променихте мнението?
Това е просто лудост. Това е Ричард Никсън.
Тези интервюта ще донесат минимум 35% дял.
Джими. Да, да, отново като всеизвестно лошото пени.
Виж, мразя да постъпвам така с приятели,
и знам, че си вътре с повече отколкото ти поисках,
но искам да се бръкнеш малко по-дълбоко.
Точно сега съм срещу него.
Удаде ми се възможност да прегледам вчерашния запис.
И?
Честно? Прекалено мекушав, Дейвид.
Давай. Бий ме, Джон. Бий ме с пръчката.
Виж. Сериозен съм.
Трябва да го направиш по-некомфортно за него.
Може да започнеш със сядане по-напред. Трябва повече да нападаш.
Ако започне да притихва, бум,
скочи с още един въпрос.
Не си разменяйте обобщения.
Бъди конкретен.
И преди всичко, не го оставяй да се самообслужва с 23 минутни проповеди.
- Правилно. - И избягвай да говориш с него
преди да сме започнали да записваме.
Той си играеше с теб вчера.
Всичките простотии за Бен-Хур и усилията за набирането на парите.
Това са мисловни игри. Не се впускай.
Не забравяй, ти си вътре с голям оператор.
Схванах.
Ах.
Главния Инквизитор!
Не, просто вашия мил съседски приятел.
Всичко е наред. Гръмнахме крушка.
Ето защо около мен са тези хора от Секретните служби.
Няма за какво да се притеснявате.
Като президент, свикваш с такива неща.
Ед, трябва да дойдеш и да смениш тази 750, по най-бърз начин.
- Концентрирайте се, сър. - Да.
Добре, отново сме тук. По мое броене.
Бъдете готови за запис. 30 секунди.
Настройваме.
Добре ли прекара снощи?
Да, благодаря.
Прави ли някакви сношения?
Дейвйд, започваме с втора камера, след: четири,
три, две и...
Господин Президент, вие дойдохте на власт с обещание за мир,
но веднага с встъпването ви в Белия Дом
участието на САЩ във Виетнам се задълбочи и войната се удължи
с пагубни последствия.
Усещахте ли, че сте предали хората, които ви избраха?
Виетнам, не беше моя война.
Аз я наследих.
И на мен ми се стори... - Скачай.
...че причината за нашето присъствие там
може би, не беше разбрана от Американския народ.
Стори ми се, че те не бяха разбрали
колко важен тест беше това за Американската правдободобност.
Целият свят гледаше за да види
дали имаме характера да вникнем.
Вижре, можех да е изхитря. Можех.
Можех да обвиня предшествениците си.
Можех да изтегля войниците от Виетнам рано,
и много вероятно от сделката, щях да спечеля
някаква Скандинавска награда за мир.
Но, аз вярвах в каузата.
И понякога това в което вярвате, е по-трудния път.
Дори може да се каже, че аз бях последната жертва на Виетнамската Война.
Да, кажи го на хората в инвалидни колички.
Давай, Дейвид, Камбоджа.
Ами Камбоджа? Нашествие против което всички ви съветваха.
Всички в ЦРУ и Пентагона предположиха, че ще се провали.
Затова, защо го направихте?
Първо,
в резултат на нашия набег в Камбоджа, заловихме 22,000 автомата,
15 милиона пълнителя с патрони, 150,000 ракети, минохвъргачки.
Това всичко притежание на Северно Виетнамците,
който в противен случай, щяха дасе насочат
срещу Американски войници.
Но едно от основните оправдания, което дадохте, за нахлуването,
бе предполагаемото съществуване на
"генералния щаб на цялата Комунистическа военна операция в Южен Виетнам,"
един вид "бамбуков Пентагон" който се оказа, че въобще не същесвтува.
- Не, не. Почакайте малко. - Не, аз бях... И с изпращането.
И с изпращането на бомбардировачи Б-52 да бомбардират страна,
изтривайки цели цивилни обласи,
радикализирахте, едни умерени преди хора,
и с анти-Американско отношение ги обединихте
и създадохте чудовище в лицето на Червените Кхмери
което доведе до гражданска война...
-Точно така! - ...и геноцид.
Да, добре, добре, добре. Ето го.
Добре, пусете видеолентата.
Пускаме записа.
Сър, сигурем, съм че ще се съгласите,
много вълнуващи кадри.
Вижте, няма политика в САЩ да се убиват мирни граждани. Това е начина на враговете ни.
Не предполагам...
И ако ме питате въпроса
съжалвам ли за жертвите дадени във войната, да със сигурност. Рабира се, че съжалявам.
И нека ви кажа нещо. Мога просто да ви пречупя.
Добре, сър. Когато се в лице с някой, който...
Имах свойте съмнения,
спомням си един строителен работник във Филаделфия,
защото той дойде до мен
и каза, "Сър, Имам само едно възражение на намесата в Камбоджа.
"Ако бяхте нахлули по-рано,
"може би щяхте да заловите оръжието
"което уби сина ми преди три месеца."
Така ,че вие ме питате, дали съжалявам за нахлуването в Камбоджа?
Не! Не съжалявам. Знаете ли какво?
Иска ми се да бях го направил по-рано и с по-голяма твърдост.
Спипахме го!
Отвратително беше. Беше отвратително. И той беше толкова убеден.
Какво ще кажете за Уотъргейт?
Съжалявам момчета, всичко е казано вече.
По-добре?
Беше. Без съмнение по-добро.
Какво следва?
Външна политика.
Страхотно. Русия, Китай, мощните неща.
Да, и?
Ако го бие, така катко направи с Виетнам,
представете си какво ще направи с истинските му постижения.
Няма да е много красиво.
Въпроса беше пораснал със 15 сантиментра.
Агония беше да се гледа.
Тогава, Хрушчов ми се обади, молейки ме да се намеся.
Виждате ли, той и Мао не се спогаждаха,
и Хрушчов знаеше, че Председателя,
ще говори с мен, с никой друг.
Аз бях единствения човек на който Мао, лично би се доверил, като мъж на мъж.
Когато Дейвйд се опитваше да го нарани,
Никсън направо го съсипваше.
Каква "революция", Дейвид?
Ти просто остави Ричард Никсън да заяви,
че страната е била в състояние на революция?
С какво, с протестиращи "взривяващи" и "нападащи" полицаи?
Не си го спомням така.
Това, което си спомян е хора протестиращи мирно и основателно
срещу Войната във Виетнам!
- Това си спомням. - Спрете музиката.
Към края, подслушването на студенти и проникването в домовете на журналисти,
започваше да звучи като смислен отговор.
Съжалява, че се чувстваш така,
но просто не споделям възгледите ти.
Точно за кое?
За всички, откровенно.
Мислех си, че днешния ден е голямо подобрение.
Да не си полудял?
Нека ти кажа колко лоши бяха нещата днес.
След като спряхме да снимаме, дочух двама от екипа да казват
че не са глсасували за него, когато са имали възможност,
но ако се бил кандидатирал отново днес, щели да го подкрепят.
Правиш го да излгежда президентски, за Бога!
И забрави за маловажните въпроси, Дейвид.
На кой му пука, дали Никсън е взел леглото от Белия Дом в Европа,
когато е пътувал? - На мен ми пука!
Това е неуместно!
И е просто един от тези вицове, които ше отклонят разговора с...
Какво е?
Давай. Не, кажи го.
Какво, щеше да кажеш "водещ на воупрограма"?
Да. Да, щях.
Добре, вижте, няма смисъл да се опитвам да споделям възгледите ви.
Честно, не споделям нито едно от чувствата ви за песимизъм или загриженост.
И това нелепо самобичуване,
по мое мнение, е толкова потискащо!
Не!
И заплашва да дерейлира цялото начинание.
Вижте. Ако има някой, който мисли, че ще се провалим,
по-добре да напусне още сега,
или ще инфектира всички останали.
Никой?
Правилно.
Добре.
Предлагам, вместо да се измъчваме в хотела, през следващите пед дена,
всеки да поеме по своя път до Великден.
Но преди да си тръгнем, Керълайн и аз искаме да
се присъдеините към нас за малка празнична вечеря
в новото местенце на Патрик Терайл.
Празнична? Какво ще празнуваме, Дейвйд?
Факта, че всички ще работим в Бъргър Кинг, ли?
- Какво празнуваме? - Рожденния ми ден, Боб!
Искам да отпразнувам Рожденния си ден с малко приятели.
Виж, това Нийл Даймънд ли е?
Фрост и Никсън, Фрост и Никсън
А това не е ли Сами Кан?
Дейвид, чу ли това?
Исусе, това е Хю Хефнър.
О, Боже мой.
Да, мисля че е той. С Майкъл Йорк.
Това сигурно са Зайчета.
Това са Зайчета? Това са истински Зайчета?
Дейвид, самия факт, че постигна всичко това, е най-удивителното постижение.
Никой друг не можеше да го направи.
И тези интервюта винаги ще са на разположение, за бъдещите поколения
академици и политически историци.
Толкова ли е зле?
Дейвид!
Патрик.
Боже, каква празнична обстановка. Моля ви не ставайте.
По това съдя, че интервютата вървят добре?
По-добре от това госпожо. Пречим им да отбележат точки.
Президента води с 11 на 0.
Наистина? Добре.
Това е много задоволително.
Радвам се, че всичко върви по план.
Разбирам.
Не може ли да направим нещо?
Наистина?
Добре. Благодаря, че ми каза.
Истина е. Спрели са Австралийското шоу.
О, не, Дейвид.
Те са решили, че е нужно да преразгледам наново приоритетите си.
И продуцента ми е притеснен, че Лондонското шоу ще го последва.
Вътре съм със всичко, което имам,
и все още няма гаранция, че това ще види бял свят.
Какво сторих? Какво си мислех? Защо никой не ме спря?
Трябваше физически да ме спрат!
Не, не, не. Шшш.
Виж, не е нужно да излизаме довечера. Защо не поседиш вътре?
А?
Ще сляза долу до Трейдър Вик и ще донеса нещо.
Пържола или риба?
Дейвид?
Не се притеснявай. Ще се обадя от ресторанта.
Донеси ми чийзбургер.
Ммм. Това звучи вкусно. Много обичах чийзбургерите,
но Д-р. Лундгрън ме накара да ги откажа.
И ме накара да ги заменя с извара и ананаси.
Нарича ги моите Хавайски бургери,
но те въобще нямат вкус на бургери.
Имат вкус на Стириопор.
Надявам се не безпокоя.
Не.
Петък вечер е.
Сигурно при теб има някой, който сигурно "забавляваш".
Няма.
Тогава, какво правиш?
Красиво младo момче,
ерген с необходимите качества, сам в Петъчната вечер.
Ако искате да знаете, се подготвям за последната ни сесия.
Много важната последна сесия.
-Да. - Уотъргейт.
'Щото начина по който се справите с Уотъргейт ще определи,
дали тези интервюта са успех или провал.
Да се притеснявам ли?
Ще дам най-доброто от себе си.
Много правилно. Без правила. Без правила.
Знаете ли странно е.
Седяли сме един срещу друг,
говорейки часове, в крайна сметка цели дни,
и едвам се опознах с вас.
Един от хората ми, като част от подготовката
за това интервю, направи ваше досие.
И съжалявам, че просто понадникнах в него, тази нощ.
Има много интерсни неща в него.
Методисткото ви минали, скромните ви корени,
и сте завършил велик университет, пълен с по-богати, по-лъскави типове.
Кой беше? Оксфорд?
Кеймрбидж.
И върху теб, ли снобите имаха презрение?
Разбира се, че са. Това е нашата трагедия, господин Фрост, нали?
Без значение колко високо се изкачваме, те все още ни презират.
Въобще не знам за какво говорите.
Разбира се, че знаете.
Хайде. Няма значение колко много награди
или печатни коли са изписани за теб,
или колко е висок поста на който си избран, за мен все още не е достатъчно.
Все още се чувстваме като малки хора,
загубеняка, който ни повтаряха, стотици пъти,че сме.
Умните-задници в колежа, високата класа, родените с късмет,
хора, чието уважение наистина искахме, наистина пълзяха.
И не е ли това, за което работим толкова усилено, защо се борим за всеки сантиметър,
пробивайки си пътя нагоре, по недостоен начин?
Ако бяхме честни за минута, ако се обърнем личностно само за момент,
ако дадем на себе си да надникнем в това сенчесто място, което наричаме наша душа.
не сме ли затова тук? Ние двамата?
Търсейки път обратно към слънцето,
към светлината, обатно на стълбичката на победителите.
Защото ние усетихме как ни се изплъзва.
Запътихме се и двамата към прахоляка!
Място на което снобите винаги са ни казвали, че ще свършим.
Лице в прахта.
Унижени още повече, заради това, че са се опитали толкова жалостиво трудно.
Е, да вървят подяволите!
Няма да допуснем това да се случи, на който и да е.
Ще покажем на тези задници.
Ще ги накараме да се задавят от нашия непрестанен успех,
нашите непрестанни заглавия, нашите непрестанни награди и сила и слава.
Ще накараме тези копелета да се задавят!
Прав ли съм?
Да, с изключение на това, че само един от нас може да спечели.
Да.
И аз ще бъда вашия най-свиреп съперник.
Ще дойда при теб с всичко което имам,
защото светлината може да озари, само един от двама ни.
И другия ще остане в немилост,
с нищо и никой за комапния,
освен тези гласове кънтящи в главата ми.
Със сигурност може да кажете, че съм пиинал.
Не много. Само една или две чапи.
Но повярвайте ми,
когато дойде времето, аз ще бъда съсредоточен и готов за битка.
Лека нощ, господин Фрост.
Лека нощ,
Господин Президент.
Със или без сирене? Донесох бургери.
Дейвид?
Трябва да работя.
Кой задник го направи?
Исусе, това Лиди ли е?
Трябва да е малко превъртял.
Да, така е.
Имам предвид, той не е само преебан,нали?
Не е ли това проблема?
Да, да им го начукам на Кабинета и на останалите такива.
Без смучене наоколо. Отсега нататък, ще идват при мен.
Има едно нещо, което искам да се свърши,
и не искам доводи против него.
Искам да упътиш, най-доверения човек, който имаш
в Имиграционните Служби
да прегледат всички дейности на Лос Анджелис Таймс.
ВСИЧКИ, подчертано. И да пратят техните екипи да видят
дали те нарушават емигрантския въпрос.
- Ясно ли ти е? - Да, сър.
Дълбаеш в тази рана, има страшно много неща, които
имаме чувството, ще бъдат много пагубни
за да продължим напред.
Ало?
Джим, Дейвид е.
Здравей. Колко е часа?
Докога ще стоиш във Вашингтон?
Вторник. До Вторник.
Чудесно. Спомняш ли си, че спомена
за посещение на Библиотеката на Федералния Съд?
Скъпа, ще идеш ли да я провериш?
Да, за нещата около Колсън?
Прочетох малко повърхностно тази вечер,
и спомняш ли си това предчувствие, което имаше за срещата
между Никсън и Колсън?
Да. Какво си намислил?
- Здравей. - Здрасти.
Добро утро.
И?
Извинете ме, сър.
8 и 30 е. Боб, да си виждал Дейвид?
Не. Няма Фрост, няма Рестън.
- Добро утро. - Добро. Хайде, да тръгваме.
Това за какво беше?
За първи път закъснява.
Господин Президент!
Добро утро.
Господин Президент.
Господин Фрост.
Тридесет секунди до записа!
Тридесет секунди. Настройваме. Настройка.
Днешната сесия, ще бъде като телефонния ни разговор, ще бъде експлозивна.
Какъв телефонен разговор?
Телефонния разговор към моята хотелска стая.
Дейвид, започваме с трета камера след: четири, три, две и...
Поглеждайки назад в последната ви година като президент,
имате ли чувството, че някога сте възпрепятствали правосъдието
или сте бил част от конспирация за прикриване или възпрепятстване на правосъдието?
Не.
И ми е интересно, че използвахте термина "възпрепятстване на правосъдието"
Сигурно не сте прочели какво е тълкуването
относно "възпрепятстването на правосъдие".
Всъщност съм го прочел.
Казвате, че сте? Тогава знаете, че не изисква деяние.
Изисква определен подмолен мотив.
А, в този случай, аз нямах подмолен мотив.
Това което правех, беше в интерес на политическото сдържане.
Дори да е така, ясните последици
от вашите действия щяха да са
че двама заловени взломаджии
щяха да избегнат криминално преследване.
Как това не е, прикриване или "възпрепятстване на правосъдието"?
Мисля, че досието показва, господин Фрост,
че далеч от възпрепятстване на правосъдието,
Аз активно го подпомагах.
Когато Пат Грей от ФБР, ми телефонира, беше 6ти Юли,
Казах, "Пат, давай напред с твоето разследване."
Това трудно може да се нарече "възпрепятстване на правосъдието".
Може и така да е, но цели две семици преди 6ти Юли,
знаем, че отчаяно сте се
опитвали да задържите или блокирате разследването.
Не, не. Почакайте малко. Аз не...
Не, не. Възпрепятстване на правосъдието си е Възпрепятстване на правосъдието
без значение дали е за една минута или за пет,
и не е защита като казвам, че плана ви се е провалил.
Имам предвид, ако се опитам да ограбя банка и се проваля, това не е защита.
Но аз все пак съм се опитал да ограбя банката.
Ще изчакате ли една минута, господин Фрост?
Няма каквото и да е доказателство, което доказва, че аз...
Причината да няма доказателство
е, че 18 и половина минути
от разговора с Боб Холдеман от този Юнски период
мистериозно са били изтрити.
Това беше неуместно недоглеждане.
И Боб Холдеман е точен
и съвестен човек, който си води бележки.
Неговите бележки са там, и всеки може да ги види.
Ние намерихме, нещо сравнително по-добро, от неговите записки,
разговор с Чарлз Колсън,
който мисля, не е публикуван досега.
Добре, започва се.
Казвате, че не е публикуван досега?
Да, но един от моите разследващи го намери във Вашингтон
където е достъпен за всеки, който се консултира с досиетата.
Просто се чудя дали сме го виждали.
Повече от видяли, господин Президент.
Вие сте казал думите в него.
Винаги сте твърдяли, че сте научили за взлома на 23ти Юни.
Да.
Но, тази разпечатка на записа, направен три дни по-рано
ясно показва, че това е лъжа.
И в него вие казвате на Колсън, "Цялото разследване спира
"освен ако един от седмината не се разприказва.
"Там е проблема."
Това което мислим, като казваме
"един от седмината да се разприказва"?
После минаваме на разговор, който сте провел с Джон Дийн
на 21ви Март, същата година.
В една единствена разпечатка, черно на бяло,
Подбрах, и това са ваши думи,
Едно, "Може да вземеш $1милион и знам откъде да ги вземеш кеш.
"Знам от къде може да се набавят."
Две, "Главния човек, който трябва да се държи под контрол е Хънт."
Три, "Не трябва ли да се справим със ситуацията около Хънт?"
Четири, "Вземи единия милион.
"Струва ми се, че ще си заслужава."
Пет, "Не смяташ ли, че е добре да се задвижат нещата около Хънт?"
Шест, "Първо трябва да се справим с проблема Хънт.
"Желателно е да се направи." Седем, "Парите могат да се доставят.
"Ерлихман, мобе да намери начин да ги прати."
Осем, "Нямаме друг избор с Хънт
"освен $120,000 или каквото и да е там, нали?"
Девет, "Исусе, използвай всичките налични пари."
И мога да продължа. Струва ми се, че
някой, които са провеждали прикриване
не може да са го е казали по-добре, нали?
Вижте, нема ви спра точно тук,
защото правите нещо тук
което аз не правя, и няма да направя.
през вскичките тези излъчвания.
Цитирате ме извън контекста,
извън ред. И мога да добавя,
участвал съм във вскчките тези интервюта
без каквато и да е бележка пред себе си.
Това си е вашия живот, господин Президент.
Винаги сте се твърдяли,
че не сте знаели за каквото и да е преди 21ви Март.
Но през Февруари, вашия личен адвокат, дошъл във Вашингтон
за да започне събирането на $219,000
пари който да бъдат платени на взломаджиите за да си мълчат.
Вие наистина ли очаквате да повярваме,
че не сте знаел за това?
Нямах. Вярвах, че парите са за хуманитарни цели.
За да се помогне на хора инвалиди с тяхната защита.
И бяха разпределени по телефонни кабинки с псевдоними,
и по летища от хора с ръкавици.
Това не е нормалния начин за плащане на адвокатски такси, нали?
Вижте, давал съм показания по този случай преди.
Всичко това беше работа на Холдеман и Ерлихман.
Нищо не знаех. Добре, ясно! Ясно!
Направихте заключение.
Аз изразих гледището си, нека продължим.
Да продължим с останалото.
Не, чакайте. Не, чакайте.
Не, не искам да говоря...
Ако Холдеман и Ерлихман бяха наистина отговорни,
когато вие впоследствие, разбрахте,
защо не се обадихте на полицията да ги арестуват?
Това не е ли друг вид прикриване?
Да, може би трябвапе да го направя. Може би е трябвало.
Да извикам федералните в кабинета си
и да кажа, "Хей, ето ги двамата виновници.
"Влачете ги на подсъдимата скамейка,
"вземете им отпечатъци и ги хвърлете в затвора."
Аз не съм направен така.
Тези мъже, Холдеман, Ерлихман, познавах семействата им.
Познавам ги от малки деца.
Да, но знаете ли, политически,
натиска върху мен да ги махна, стана непреодолим!
Затова го направх. Отрязах едната ръка,
после отрязах и другата, но не съм добър касапин!
И винаги съм твърдял, че нещото което те правеха,
което ние всички правехме, не беше престъпно.
Вижте, когато сте в кабинета,
понякога трябва да правите доста неща, които невинаги са,
в най-стриктното значение на закона, законни, но ги правите.
защото те са в най-голям интерес на нацията!
Правилно. Чакайте, правилно ли съм ви разбрал,
наистина ли казвате, че в определени ситуации,
Президента може да реши дали е в интерес на нацията
и да извърши нещо незаконно?
Казвам, че когато Президента го прави, означава, че не е незаконно.
Извинете?
Така мисля аз.
О, Боже Мой.
Но разбирам, че никой друг не споделя това.
В този случай, ще приемете ли, тогава,
за да прочистите въздуха веднъж завинаги,
че бяхте част от прикриване
и че нарушихте закона?
О, Боже Господи, пипнахме го.
Мамка му!
Добре, нека си вземем почивка.
Какво подяволите става?
Спри. Спри го.
- Моля? - Спри го.
Спри го веднага.
Няма как. Ще трябва да говорите с режисьора.
- Той е в камиона отвън. - Доведете го тук.
Виж, имаме проблем тук.
- Джак, какво правиш. - Почивка?
Сменете лентата.
Дейвид, може ли да поговорим за минута, моля?
Какво подяволите става, Джак?
Той щеше да изгърми и ти го знаеше.
Момчета, това е критичен момент в неговия живот.
Разбираш ли, че можем да те съдим, заради това?
Ти преднамерено саботира интервюто, Джак.
Вижте, всички сме заедно в това.
Сигурен, съм, че може да намерим решение.
Решение? За както подяволите говориш? Това е интервю!
Боб, нека ти напомня...
Това е неспазване на договора. Можем да ви съдим.
За Бога, Джим. Защо не му дадеш една седмица почивка?
Дай му една година!
Дай му шибан масаж!
Какво направи? Хвърли кърпата, ли, Джак?
Смили ли се над мен?
Сър, просто почуствах, че
ако ще правите някакво емоционално разкритие,
трябва да спрем за момент
да го обмислим, да го нахвърляме.
Искам само да ми наблегна
колко решително важен е този момент
и колко много потенциално унищожителни последствия
непланираните емоционални откровения могат да причинят.
Знам.
Но да продължим и постоянно да отричаме всичко...
Оценявам жеста.
Желатено е да го наречем объркване.
Джак, ще продължим ли?
Да. Имал е доста време да забърка
някакви нови хлъзгави простотии, затова си седи на краката.
Слушай, всичко ще е наред. Продължи от където спряхме.
Тридесет секунди, всички.
Десет секунди.
Дейвид? Четири, три, две, и...
Господин Президент, говорехме за
периода от 21ви Март до 30ти Април,
и грешките които сте направил, и т.н., и се чудех
щяхте ли да отидете отвъд "грешките"?
Дума, която не всички хора разбират.
Ти коя дума би използвал?
Господи.
Добре.
След като ме питате, мисля, че има три неща,
които хората искат да кажете.
Едно, че имаше повече от прости грешки.
Имаше закононарушение.
И, да може и да е било престъпление.
Второто е, че "Аз злоупотребих с властта, която имах като Президент."
И трето, "Подложих Американския народ
"на двугодишна излишна агония,
"и се извинявам затова." Знам колко е трудно
за който и да е, особенно за вас,
но мисля, че хората имат нужда да го чуят.
И смятам, че ако не го кажете,
няма да мирнете до края на живота си.
Да, истина е. Правил съм грешки, ужасни понякога,
някой, които не бяха достойни за президент,
някой, които не минаваха стандарта за добродетел
каквато винаги съм си представял като малко момче.
Но, ако си спомняте, бяха трудни времена.
Бях при обкръжен от война на пет фронта
срещу партизански медии, партизански Конгрес,
партизански Комитет Ървин.
Но, да. Признавам, че имаше времена
в които не понасях напълно тази отговорност
и бях въвлечен в покриване, както казахте.
И за всизки тези грешки имам много дълбоко разкаяние.
Никой не знае какво е да напуснеш президетсвтото.
Сега,
ако искате от мен да падна на пода и да пълзя...
Няма! Никога!
Все още настоявам, че бяха грешки на сърцето.
Не бяха грешки на ума.
Но, бяха мои грешки и никой не обвинявам.
Сам се свалих.
Дадох им меч, и те го забиха,
и те го извиха с голямо удоволствие.
И предполагам, ако бях на тяхното място, шях да направя същото.
Ами Американския народ?
Разочаровах ги.
Разочаровах приятелите си.
Разочаровах страната.
И най-лошото е,
че, разочаровах нашата система на управление.
И мечтите на всички тези млади хора,
които трябва да влязат в правителсвтото,
но сега те си мислят, "Цялото е много корумпирано," и останалото.
Да.
Разочаровах Американсия народ,
и ще трябва да нося това бреме с мен
до края на живота си.
Политическия ми живот приключи.
Знаете ли, първия и най-голям грях или измана на телевизията
е това, че опроствява, тя смалява,
големи, сложни идеи, време периоди.
Цели кариери стават смалени до един единствен кадър.
Първоначално,не можах да разбера, защо
Боб Зелник е толкова възбуден
както беше след интервютата,
или защо Джон Бърт съблече всичко и гол
се втурна да празнува в океана.
Това бе, преди да разбера
умалителната сила на близкия план.
Защото Дейвйд, беше успял, точно на този последен ден
да постигне за мимолетен момент,
нещо което, никой раследващ журналист,
никой щатси прокурор, никоя съдебна комися
или политически враг, би постигнал.
Лицето на Ричард Никсън,
подуто и опустошено от самота, самоизядено и победено.
Останалата част от проекта и неговите слабости, не само ще бъдат забравени,
те ще спрат да съществуват.
Това ли е породата "Дакел"?
Да.
Много мило.
Интервютата Фрост/Никсън бяха много успешни.
Мисля, че привлякоха най-голямата публика за новинарска програма
в историята на Американската телевизия.
Дейвид беше на корицата на списание Тайм и списание Нюзуйк.
И дори политическите журналисти,
изпечените политически журналисти,
се обадиха на Дейвйд с послания за разкаяние и поздравление.
Поздравления, Дейвид.
Интервютата?
Не, не ги гледах. Не можах.
Хей.
Здравей.
Мисля, че Дейвид се видя с бившия Президент, още само веднъж.
Преди отново да замине от Калифорния за Лондон,
той отиде до Сан Клементе да се сбогува.
Здравейте, господин Фрост. Радавм се да ви видя.
- Госпожице Кушинг. - Здравейте.
Моля да извините голф облеклото ми.
Това е официалната униформа на пенсионираните.
На път за вкъщи ли сте?
Да.
В светла нова зора на свежи начинания и предизвикателства, нали?
Да се надяваме.
Добре за вас.
Не хванах интервютата, като излязоха,
но ми казват, че били голям успех.
Заключих, че журналистите, които бяха толкова позитивни
за теб, бе бяха много мили с мен.
Да, съжалявам, че трябваше да гледам това.
Няма нужда от съчувстрия.
Изсраснах да не очаквам нещо различно от тези курвенски синове.
Да.
Опа, моля да ме извините, госпожице Кушинг.
Знаете ли, бих казал кучи синове,
но Маноло е обожател на кучетата,
и мрази да ме слуша как хуля животните.
Може ли да донеса нещо на някой?
Да. Ще искате ли чай или шампанско?
Хей, имаме от този хайвер, изпрати ми го Шаха на Иран.
- Не благодаря. - Сигурни ли сте?
Хайде. Няма никакви проблеми.
Не, ние наистина...
Добре, няма проблем. Благодаря, че се отбихте.
Бяхте достоен опонент.
Довиждане, господин Президент.
Чао, чао.
Довиждане, господин Президент.
Довиждане.
О, Боже! Почти да забравя. Аз...
Донесох ви подарък, тези обувки на които станахте почитател.
Донесох ви един чифт.
О, Благодаря ви.
Трогнат съм. На добър път.
О, Дейвид, мислиш ли че може да поговорим, насаме, за една минута?
Нали ги знаеш тези твои партита?
Тези, за които чета във всички вестници?
Всъщност харесват ли ти?
Разбира се.
Нямаш си на идея, колко късметлив те прави.
Нали знаеш? Да харесваш хора и да те харесват.
Да имаш тази способност, тази лекота, този чар.
Аз го нямам. Никога не съм го имал.
Кара те да се замисляш, защо съм избрал живот
които зависи от това да си харесван.
Сега съм, по добре за живот на мисълта,
дебата, интелектуалната дисциплина.
Може да сме сбъркали.
МОже би ти трябваше да си политика,
а аз непреклонния интервюиращ.
Може би.
Дейвид.
Наистина ли ти се обадих онази нощ?
Да.
Обсъдихме ли нещо важно?
Чийзбургери.
Чийзбургери?
Довиждане, сър.
Ню Йорк, Лондон и Сидни,
посрещнаха обратно Дейвид с отворени обятия,
както и неговите приятели и инвеститори,
които бяха направили състояния от тези интервюта.
Той получи обратно всичките си предавания.
Дори получи масата си в Сардис.
Колкото до Ричард Никсън,
той със сигурност, никога не постигна
реабилитирането, за което толкова отчаяно търсеше.
Най трайното му наследство
е, че днес всяко политическо престъпление
незабвано получава наставката "гейт".
Дейвид Фрост продължава да работи като телевизионен водещ и новинарски интервюиращ.
Днес годишното му лятно парти е с голямо значение за Британския социален календар,
Интервютата с Никсън, си остават най-успешното предаване в неговата кариера.
Ричард Никсън публикува своите 1000 странични мемоари през 1978, но никога не можа да избяга от дискусията
Той отново пътува до Китай и Русия, но само като обикновен гражданин.
Той остана доста встрани от официалните държавни функции, до смъртта си, причинена от инсулт, през 1994.
Превод и субтитри: killerss